קלארק נובה
New member
והייתי כולי צעקה
בשני לאפריל כתבתי כאן את ההודעה הזאת
כן, הוא בוגד בי
מאת: קלארק נובה
02/04/12 21:29
זה הגיע אלי הביתה. לפני כמה זמן כתבה פה גאני משהו על בטחון מלא בבנזוג ותקווה שזה לא יתפוצץ לה בפרצוף well הנה זה התפוצץ לי החזקתי את הנייד כשבדיוק הגיע sms בגוון מיני משהו הייתי בטוחה שזאת בדיחה של אחד החברים שלו נכנסתי להודעות הנכנסות ואז ליוצאות ורומן שלם נפרש לי מול העיניים הלכתי אליו עם הנייד ביד. לגמרי באסטד. החוויר, גמגם, נחרד. כרגע אני בחדר מובחלת. הוא מחכה שנדבר. וואלה. לא יודעת. אנא מכן. משהו. מישהו.
והיום, אוי, הלוואי שהיו לי דברים טובים לכתוב.
הייתי הכי מכילה. ועוד באותו הלילה, עם הבכי ועם תחושת הבגידה הבלתי נתפסת ועם הכאב והבחילה והכל,
קראתי לו וחיבקתי אותו בעוד הוא בוכה ואמרתי לו, יהיה בסדר.
והוא בכה, אני כל כך מתבייש, אני רוצה לתקן, אני אעשה הכל
ואני אמרתי לו - נעשה הכל
ועברו עלי ימיים מסוייטים והתנהלתי כמו בתוך חלום אבל לא התפרקתי, יודעות למה? כי ידעתי שנעבור את זה וידעתי שיש לי פרטנר לעבור את זה איתו.
והלכנו לפגישה אחת של טיפול זוגי וחיכינו להמשך (זה תלוי באיזשהו גורם חיצוני)
ומאז עברו חודשיים, ובשבועות האחרונות הרגשתי משהו לא טוב.
הרגשתי שנושבות ממנו רוחות לא טובות. חוסר סבלנות, חוסר חיבה. שאלתי כמה פעמים, מה קורה. אפילו כעסתי.
אפילו הטחתי בפניו שאני חושדת שהוא שוב מנהל רומן, הרי זה נראה בדיוק כמו שזה נראה בזמנו - הוא לא נעים אלי, הוא עצבני וחסר סבלנות, הוא ממעט להגיע הביתה.
לא לא לא לא.
והשבוע בדרך לאירוע משפחתי מאד משמעותי חקרתי ומשכתי אותו עוד ועוד בלשון
והנה
אין רומן
אבל אין אהבה.
אני לא אוהב אותך כמו שאהבתי אותך פעם
רע לו
הוא לא יודע מה לעשות
הוא לא יודע אם רוצה לתקן
הוא לא נמשך אלי יותר
אין לו על מה לדבר איתי
משעמם לו לדבר איתי
הוא חושב על הילדות וזה הורג אותו
הוא לא יודע מה לעשות
הוא לא החליט כלום
הוא חושב שהזוגיות שלנו היתה גרועה מההתחלה
הוא טיפש שלא עשיתי מעשה לפני שנולדו הילדות.
הוא **לא מוכן** ללכת לטיפול. כל פעם שאני מעלה את הנושא זה כמו דגל אדום מול עיניו.
הוא חושב שזה בלבול מח, הוא סבל מכל שניה בטיפול היחיד שהיינו בו.
חמש עשרה שנה אנחנו ביחד. אני איתו מגיל 20 וטיפונת.
מכירות את "לנגיעה אחת רכה" ?
אז ככה זה כבר כמה ימים.
אני גמורה. הלב שלי מנופץ. אני קוראת לו, מתחננת בפניו. בוא ננסה, בוא נעבוד על זה.
בוא נציל את זה. זאת אני, אני אוהבת אותך, בחרנו זה בזו. יש לנו שתי בנות מדהימות ביחד.
אני אוהבת אותך
בוא נעבוד על זה, אני בטוחה שאנחנו יכולים, בבקשה! בבקשה!
הוא לא יודע. הוא לא יודע. הוא לא רוצה. הוא לא חושב. הוא לא מחליט. הוא לא אומר.
שמישהו יעיר אותי מהסיוט הזה. בבקשה.
אה. כל השנים האלו הוא קרייריסט ואני אמא נוכחת. הוא מפרנס עיקרי, כמעט יחיד.
אין שום סיכוי שאני מצליחה לשרוד כלכלית ולגדל את הילדות בכבוד בלעדיו.
ואין לנו מספיק הכנסות כדי לקיים שני משקי בית נפרדים בצורה סבירה.
אני פוחדת שכשאני אומרת לו את זה (ואמרתי לפני חצי שעה) אני דוחפת אותו לכיוונים שהוא עוד לא חשב עליהם
אבל אני, אני חושבת על הכל. ומתה מפחד. והלב שלי שבור לרסיסים.
שולחת.
בשני לאפריל כתבתי כאן את ההודעה הזאת
כן, הוא בוגד בי
מאת: קלארק נובה
02/04/12 21:29
זה הגיע אלי הביתה. לפני כמה זמן כתבה פה גאני משהו על בטחון מלא בבנזוג ותקווה שזה לא יתפוצץ לה בפרצוף well הנה זה התפוצץ לי החזקתי את הנייד כשבדיוק הגיע sms בגוון מיני משהו הייתי בטוחה שזאת בדיחה של אחד החברים שלו נכנסתי להודעות הנכנסות ואז ליוצאות ורומן שלם נפרש לי מול העיניים הלכתי אליו עם הנייד ביד. לגמרי באסטד. החוויר, גמגם, נחרד. כרגע אני בחדר מובחלת. הוא מחכה שנדבר. וואלה. לא יודעת. אנא מכן. משהו. מישהו.
והיום, אוי, הלוואי שהיו לי דברים טובים לכתוב.
הייתי הכי מכילה. ועוד באותו הלילה, עם הבכי ועם תחושת הבגידה הבלתי נתפסת ועם הכאב והבחילה והכל,
קראתי לו וחיבקתי אותו בעוד הוא בוכה ואמרתי לו, יהיה בסדר.
והוא בכה, אני כל כך מתבייש, אני רוצה לתקן, אני אעשה הכל
ואני אמרתי לו - נעשה הכל
ועברו עלי ימיים מסוייטים והתנהלתי כמו בתוך חלום אבל לא התפרקתי, יודעות למה? כי ידעתי שנעבור את זה וידעתי שיש לי פרטנר לעבור את זה איתו.
והלכנו לפגישה אחת של טיפול זוגי וחיכינו להמשך (זה תלוי באיזשהו גורם חיצוני)
ומאז עברו חודשיים, ובשבועות האחרונות הרגשתי משהו לא טוב.
הרגשתי שנושבות ממנו רוחות לא טובות. חוסר סבלנות, חוסר חיבה. שאלתי כמה פעמים, מה קורה. אפילו כעסתי.
אפילו הטחתי בפניו שאני חושדת שהוא שוב מנהל רומן, הרי זה נראה בדיוק כמו שזה נראה בזמנו - הוא לא נעים אלי, הוא עצבני וחסר סבלנות, הוא ממעט להגיע הביתה.
לא לא לא לא.
והשבוע בדרך לאירוע משפחתי מאד משמעותי חקרתי ומשכתי אותו עוד ועוד בלשון
והנה
אין רומן
אבל אין אהבה.
אני לא אוהב אותך כמו שאהבתי אותך פעם
רע לו
הוא לא יודע מה לעשות
הוא לא יודע אם רוצה לתקן
הוא לא נמשך אלי יותר
אין לו על מה לדבר איתי
משעמם לו לדבר איתי
הוא חושב על הילדות וזה הורג אותו
הוא לא יודע מה לעשות
הוא לא החליט כלום
הוא חושב שהזוגיות שלנו היתה גרועה מההתחלה
הוא טיפש שלא עשיתי מעשה לפני שנולדו הילדות.
הוא **לא מוכן** ללכת לטיפול. כל פעם שאני מעלה את הנושא זה כמו דגל אדום מול עיניו.
הוא חושב שזה בלבול מח, הוא סבל מכל שניה בטיפול היחיד שהיינו בו.
חמש עשרה שנה אנחנו ביחד. אני איתו מגיל 20 וטיפונת.
מכירות את "לנגיעה אחת רכה" ?
אז ככה זה כבר כמה ימים.
אני גמורה. הלב שלי מנופץ. אני קוראת לו, מתחננת בפניו. בוא ננסה, בוא נעבוד על זה.
בוא נציל את זה. זאת אני, אני אוהבת אותך, בחרנו זה בזו. יש לנו שתי בנות מדהימות ביחד.
אני אוהבת אותך
![](http://timg.co.il/f/Emo7.gif)
בוא נעבוד על זה, אני בטוחה שאנחנו יכולים, בבקשה! בבקשה!
הוא לא יודע. הוא לא יודע. הוא לא רוצה. הוא לא חושב. הוא לא מחליט. הוא לא אומר.
שמישהו יעיר אותי מהסיוט הזה. בבקשה.
אה. כל השנים האלו הוא קרייריסט ואני אמא נוכחת. הוא מפרנס עיקרי, כמעט יחיד.
אין שום סיכוי שאני מצליחה לשרוד כלכלית ולגדל את הילדות בכבוד בלעדיו.
ואין לנו מספיק הכנסות כדי לקיים שני משקי בית נפרדים בצורה סבירה.
אני פוחדת שכשאני אומרת לו את זה (ואמרתי לפני חצי שעה) אני דוחפת אותו לכיוונים שהוא עוד לא חשב עליהם
אבל אני, אני חושבת על הכל. ומתה מפחד. והלב שלי שבור לרסיסים.
שולחת.