תראי, אני מאוד מבינה אותך. את סובלת
והוא ממשיך בחיים הרגילים שלו. יש פה איזה אי-שוויון. אבל, עם זה שאנו סוחבות וסובלות אין מה לעשות, ככה זה הטבע. את מרגישה, שהוא לא מספיק מעורב, אולי? אני רוצה להגיד לך משהו שאולי מנחם. אם הוא אפילו לא מספיק מעורב בהריון הזה אז אחרי לידה לא תהיה לו ברירה, הוא יצטרך להתחבר לילד שלכם וגם את תעבדי על זה, שהוא יתחבר ויתערב. בהריון ראשון בעלי אפילו לא רצה לגעת בי! הוא לא ידע איך לעכל את הריון הזה. אחרי לידה הוא גם היה בקפאון מסויים. אבל זה עבר מהר מאוד והוא קם בלילות, אפילו כשהנקתי בלילה הוא ישב איתי שלא אהיה לבד, למד שצריך להכין לי ארוחת בוקר. היום בהריון שני הוא מאוד עוזר לי בבית ועם הילדה. אפילו אני מתכוונת ללכת לסקירה מוקדמת לבד, כי זה קרוב לעבודה שלי, והוא נפגע, למה בלעדיו! אני רק רוצה להגיד, שהכל משתנה וכמה שנלחץ פחות כך אולי נשיג יותר. יצא ארוךךךךך, אבל מקווה שזה מרגיע! בהצלחה!