TJSBZ היום ישבתי עם בעלי בבית קפה
ושוחחנו על מה בדיוק מפריע לי. הגענו למסקנה, שהם לא משתפים אותנו בכלום, ויחד עם זאת הם דורשים מאיתנו להיות משפחה. אנחנו תמיד מרגישים מחוץ לעניינים, כי אנחנו לא יודעים מה קורה. יחד עם זאת הם דורשים שנעשה לביחד כאילו אנחנו משפחה אחת. מצידם זה בסדר שאנחנו לא יודעים את ה"סודות", גם הבן שלי הולך איתם עם הסודות. מצד שני הוא והם דורשים מאיתנו להיות משפחה. אנחנו מרגישים תמיד מופתעים ומנוצלים. בייחוד אני כי אני עושה את כל עבודת הבישולים. בפסח של שנה שעברה, האבא של כלתי החליט שנוסעים לצימר בגליל. לא רציתי לנסוע כי לא רציתי לשלם ולבשל ולהביא ולאכול בתנאים לא תנאים. כי בפסח אין מה לאכול בחוץ. כל כך לחצו עלי, בעיקר הבן שלי, שבסוף נכנעתי. יומיים צימר עלה לנו אלף שקל. את כל הארוחה לחג הכנתי כמעט לבד. כל החג, במקום לנוח, לטייל, עבדתי כל הזמן, בהגשת ארוחות, בשטיפת כלים בשמירה על תינוקות, ובשמירה על האמא של כלתי שכמובן הייתה במצב קשה, ועל אחותה הנכה שגם זקוקה לשמירה. תביאי את זה ותביאי את זה. בקיצור חזרתי מהחג הזה באפיסת כוחות. וגם שילמתי כסף עבור הסיוט. הם ידעו יפה מאוד שאם לא הייתי באה הם לא היו יכולים לבצע את החופשה הזאת. אני הכושי שעובד והם הנהנים. והכי גרוע שהבן שלי נותן יד לזה. אז תגידו לי שזה לא ניצול. בראש השנה האחרון, הזמנתי את כולם אלי כי המחותנת ממש הייתה במצב קשה ואני ריחמתי עליה. הכנתי את רוב האוכל. הם אכלו מהר והלכו הבייתה כי הילדים היו צריכים לישון. כל הסיפור לקח אולי שעה. זה חג זה? ממש הרגשתי מנוצלת גם בעלי הרגיש שהם הרסו לו את החג. הפסח הזה אני אצל אחי וגיסתי, אצלם אני לא מרגישה מנוצלת, יושבים יחד אולכים בנחת, אף אחד לא ממהר, הילדים שלהם גדולים. ממש תענוג. נמאס לי להיות המשרתת, וגם נמאס לי מכל המחלות של משפחת כלתי. אני לא התחתנתי איתם. כמעט 8 שנים אני עושה חגים איתם. הכל כבד לי אצלם. זהו הספיק לי.