תה מרווה
ברצינות, אל תצחקו. סוף המנגל, הפחמים כבר פירורים לבנבנים והחום הבוקע מהם רך ומלטף. אנחנו כבר אחרי הבליסה הגדולה. שוכבים\יושבים נושמים לאט. נשימות קטנטנות כאלו, לא מורגשות, שחס וחלילה לא ננשום מעט יותר מדי והבטן תתפקע. על השולחן ליד מונחות להן בלא עניין השאריות. וכשאני אומר שאריות אני מתכוון לפתרון לבעיות הרעב במדינות העולם השלישי
הרי כולנו אמהות פולניות בנשמה ושחס וחלילה לא יהיה מספיק ו"הילד" ירעב. בדיוק זה הזמן להוריד את האוכל עם תה מרווה. הוא מתוק, ריחני, עם צביטה בגרון ככה בדיוק בסוף הלגימה וזה די פשוט להכין. אם אני מצליח (ברוב המקרים...) לרקוח אותו אז בוודאי שכל אחד יכול ! המצרכים: מים בכמות של 3/4 קנקן סוכר לפי הטעם ז"א כמה שיותר ולא פחות משתי כפיות לכוס. נו טוב שתי כפיות זה יספיק. צריך לשים ככה
עלי מרווה ושקיק תה(אבל לא חובה) אופן ההכנה: לערבב את כל המצרכים ביחד ולהניח על הגחלים הרוחשות. להמתין ..... להמתין..... ואז לערבב, לאט בזהירות לא לשפוך ולא לשבור את המרקם העדין של הנוזל. ואז שוב להמתין .... להמתין.... והנה זה מוכן, המים רותחים. למזוג לכוסות, להתרווח על איזה סלע. להריח, לא לוותר על השלב הזה, לעשות קצת פו (ב"פ" רפויה) ולשתות בשקיקה. חג עצמאות שמח !